Ki az?
Ki van ott?
Őrület...
Őrültség...
Viktor Mihajlov
Vera Majorova
Vagyim Lobanov
Irina Raksina
Alekszandr Raszinszkij
főszereplésével:
A múzeumlátogató
Írta és rendezte: Konsztantyin Lopusanszkij
Mit akarsz tőlem?
- Merre van itt a vasút? - Csessze meg...
A raktárt kell megtalálnom.
- Hol szokott megállni a szemétszállító vonat? - Ott a bejárat.
Jöjjön be!
Igyekezzen! Beengedi a port.
Jöjjön, jöjjön...
Kaphatnék vizet, kérem?
Parancsoljon. Tessék.
A por teszi.
Piszkosak a csészék.
Szörnyű ez a por.
Jobb, ha az ember csukva tartja a száját.
Port lélegzünk be.
- Igyon. - Köszönöm.
A szemétszállító leghamarább egy óra múlva jön.
Leülhet és pihenhet addig.
Kér valamit enni?
Van itt egy kifőzdénk, nagyon olcsó.
Köszönöm, nem vagyok éhes.
Talán egy csésze kávét és szendvicset?
Jó, erre tessék.
Mi ez az ablakban? Miért ég?
Micsoda, az? Hogy távol tartsa őket.
A közelben van egy rezervátum. A debileknek.
Bemásznak az ablakon.
Pláne éjszaka.
Kész frásztörés.
De a tűztől félnek.
Velük született, hogy félnek tőle. Ezt tartsa észben.
Először jár itt, ugye?
Igen, először.
A gyárba tart?
Nem, a meteorológiai állomásra.
- Jó a fizetség? - Hol?
Az állomáson. Hát nem ott fog dolgozni?
Nem. Én csak turista vagyok.
A múzeumot szeretném látni. Az elárasztottat. Lehetséges?
Á, a múzeum... Megbolondult a világ.
Sokan jönnek?
Ellenkezőleg. De nem az a lényeg.
Hanem micsoda?
Nem sokan jutnak el odáig.
Nem ismerik a tengert. Nem tréfadolog.
Nekem azt mondták, hét napig tart az apály.
Három nap oda, három vissza. Megoldható.
És milyen a vízjárta tengerfenék?
Pusztaság.
Könnyen eltéved az ember, az ár pedig gyorsan jön.
Jön egy nagy hullám és mindennek vége.
És ha mentőmellényt visel az ember?
Mentőmellényt? Próbálja, próbálja meg... A maga dolga.
Azt megértem, hogy látni szeretne pár képet a múzeumból.
Úgy értem, személyesen, nem valami enciklopédiából.
Fotók nem érdekelnek.
A saját kezemmel szeretném megérinteni. Történelem.
Tessék, egyen! Mindjárt hozom a kávét.
Turista?
- Kérdeztelek! - Turista, turista.
Netán kivesz egy szobát?
Kérdezd meg tőle!
Miért hallgatsz?
A meteorológiai állomással egyezett meg.
Na és?
Itt olcsóbb és ingyen ennivaló jár hozzá.
Szólj neki!
Már mondtam.
Atyám, vegyél magadra valamit!
Ne foglalkozzon vele. Dilis.
Miért nem a dolgoddal törődsz?!
Soha nem hagyod, hogy igazi emberekkel beszéljek.
- Akar jóslást a Bibliából? - Hogyan?
Az én jövendőmet.
Üsse fel valahol.
Tegye rá az ujját!
Előtte csukja be a szemét.
"... ha a halottak közül megy el valaki, annak se hisznek."
Mit jelent az, hogy elmegy?
Mit jelenthet?
Nem tudom.
Mit?
Nem tudom.
Még egyszer.
"Uram, micsoda az ember, hogy megemlékezel ő róla,"
"és az ember fia, hogy gondod van rá?"
Hely van bőven, láthatja. Csak hideg van.
Talán a ház másik felében?
Van ott egy szép szoba, külön magának foglalva.
Nem. Ez itt nagyon tetszik. Csakugyan.
- Kérem, vegye át! - Ugyan, ez még ráér.
Holnap minden étkezés az ebédlőben történik.
De felhozhatom a szobájába is.
- Ne fáradjon vele. Nem szükséges. - Pihenjen.
Akkor majd szólok, ha megvan a vacsora.
Ismét változik a divat.
Nem baj, hogy lenémítottam?
Nem szeretem, ha hangos.
Tessék!
Végeztél? Mit kell mondani?
Jó étvágyat.
Elmehetsz.
Köszönöm.
Elnézést, elfelejtettem megkérdezni magától.
Nincs kifogása, hogy velünk esznek?
Nem, nincs... Kik ezek?
Hogy is mondjam? Olyan szolgafélék.
- Távoli rokonok. - Igen.
Testvérek. Mindketten a rezervátumból jöttek.
Nálunk szolgálnak. Túl sok itt a tennivaló kettőre.
Tanítjuk őket, amennyire tőlünk telik.
Látta volna őket egy évvel ezelőtt.
Nem tudom, mire tanítják őket a rezervátumban.
Semmire. Pont ez a baj.
Mondtam már neked, hogy minden évben
a gyermekek 40 százaléka fogyatékosnak születik.
Sejtheti, mivel nézünk szembe.
Nagyon kérem, a múzeumnál ne említse őket. Hallgat róluk?
Persze... Miért?
Apálykor a debileknél vallási révület áll be.
Szerzetesi hajlam, ilyesmi... Vallásos pszichózis, hisztéria.
Zavargás lehet belőle.
Persze a rezervátumban, nem itt.
A betakarítás ünnepre gondol?
Igen, arra.
Nagyon furcsa...
Micsoda?
Igen, mi a furcsa?
Hát nem félnek a tűztől?
Mégis lángoló ágakat tartanak.
Pszichológia. Nincs ebben semmi különös. Azt imádják, amitől félnek.
De nincs jobb témánk, mint hogy a debilekről beszéljünk?
Meséljen arról, hogy mi újság a városban!
A városban él vagy a peremrészen?
A városban, lényegében a belvárosban.
Akkor arról meséljen!
Nem igazán tudok mit mondani. Semmi újdonság, azt hiszem...
A vizet vinnie kell magával.
Élelem és víz. Ezek a legfontosabbak.
Térképe van?
Igen, természetesen.
Nem könnyű a terep. A tengerfenék síkos.
Egyenetlen is.
Ez az a hely. Innen fog indulni.
A debilek nem járnak a múzeumba?
Persze, hogy nem. Túl erőtlenek hozzá.
Jó kondícióban kell lenni.
Hét napi út nem tréfa.
Még az egészségesek közül sem mindenki bírja.
Próbálta valaha?
Minek kéne az nekem?
Rossz itt a szag. Érzi?
- Vegyi anyagok? - Igen, kémiai hulladékok.
A tenger gyakorlatilag halott.
Jártak itt mostanában más látogatók?
Sokan jöttek.
Nem mindenki nálunk száll meg.
A múlt évben volt itt egy lány, pár fickóval.
Félútig jutottak, aztán visszafordultak.
Féltek, hogy rajtuk üt a dagály.
Két éve jött egy házaspár.
Megfulladtak.
Azt hiszem, nem jól számolták a napokat.
Vagy talán eltévedtek.
Őszintén szólva, sokan meghaltak itt.
Nem árt alaposan átgondolni.
Mi van magával?
Semmi. Ne aggódjon.
A Hegy a lényeg.
A Múzeum szíve.
Bár ebben nincs benne.
Mi a helyzet az enciklopédiával?
Abban csak képek vannak.
Várjon... Hadd gondolkozzak.
Miből gondolja, hogy a Hegy a lényeges?
A Múzeum leginkább és legfőképp: város.
Város.
Hogy mondta?
A válasz a pap szerint az úgynevezett szent szövegekben található.
Mi? Mi van a papokkal?
Szólnak a Hegyről, a Múzeumról.
"És ösvény nyittatik ezen korból az idő kezdetéig."
"Az ősi város feltárja"
"csodás titkait."
"Hegy fog állni a városon kívül,"
mely kiemelkedik..." És így tovább.
Ebből kiderül, hogy a Hegy fontos.
Hagyja már... Hogy veheti komolyan azt sok képtelenséget?
A papok írásai nem olyan gyermetegek, mint amilyennek tűnnek.
Nem ezt mondtam. Hanem azt, hogy őrültek.
Ők csak a debilek egy másik változatai.
Ne hagyja magát elbolondítani.
Tőlem lehet saját degenerált kultúrájuk, vallásuk.
Miért is ne?
Az őrültség nem érv.
A saját kultúránkban is benne van.
"Legyen bolonddá, hogy bölccsé lehessen."
"Mert e világ bölcsessége bolondság Isten előtt."
Azt hiszem, Pál apostol szavai.
Másra értette.
Valóban? Lényegében ugyanaz.
Igen, tessék!
Elnézést, elfelejtettem említeni,
hogy jelentkeznie kell a Felügyeletnél.
Ostobaság, de hát a szabály az szabály.
Muszáj ma?
Igen, ma kell. Kötelező.
És ha nem jelentkezek? Csak pár napig maradok.
Sajnálom, nem lehet. Mi bajba kerülhetünk miatta.
Aki a Múzeumba tart, annak kötelező jelentkezni.
Igen, persze, persze... Hol a Felügyelet?
A rezervátumban, a gyár területén.
A lány odakíséri.
Úgyis odamenne a vakcináért.
Áh, a vacsora jelzése... Megvárjuk magát.
Kik azok az alagsorban?
A vendégeink.
Csakugyan? Vendégek?
A rezervátumból? Rájuk érted a vendégeket?
Jön a Sátoros ünnep.
Az úr megígérte. Sosem szoktam kérni.
Csak egyszer egy évben.
Tényleg hozzájárultam, egy rövid időre. Csak az ünnepre.
Nagyon humánus tőled. És remek pedagógia!
Netán távozzak a saját házamból, hogy ne legyek útban?!
Kérlek, nincs ebben semmi szörnyű...
Ide figyelj! Nem akarom, hogy a majom vendégeid
bejöjjenek a hallba!
Csak az alagsorban tartózkodhatnak!
És sírást vagy más zajt sem akarok hallani!
Megértetted?!
Értettem.
Ígérem.
Jó étvágyat.
Köszönetet mondok
a kellemes társaságért. Köszönöm szépen.
Hordd el magad!
Volt itt város valamikor?
- Hol? - Itt.
Talán. Nem emlékszem.
Mondja csak... Találkozhatnék a papjaikkal?
Csak hogy lássam őket.
Megmutatná nekem, merre vannak?
- Kik? - A papok.
Hol vannak? Templomban?
- Vagy hogy nevezik? - Nincs neve.
A falu mellett, a rezervátumon túl.
- Én bemehetek oda? - Nem.
Mit kell tennem, hogy mégis?
Imádkozni kell.
A falat kaparni?
Kaparni és ismételni a szavakat.
Miféle szavakat?
Engedj innen ki. Sokszor kell elmondani.
- Ez minden? - Ez.
Nekünk csak egy imánk van.
Engedj innen ki... Honnan? A rezervátumból?
Végül is... innen ki.
Mi ez?!
Úgy, tehát a Múzeumba megy?
Ezeket ki kell töltenie.
Írja rájuk:
Minden lehetséges veszélyre figyelmeztettek.
Elismerem, hogy a Felügyelet nem tartozik értem felelősséggel.
Minek ez?
A biztonság kedvéért.
Nem fél, hogy megfullad?
Számítok a szerencsémre.
Vannak akik szerencsések. Igaz.
De hát az életét kockáztatja, holmi romok látásáért?
Valószínűleg az egekig bűzlik.
Az összes kémiai szennyeződés a fenékre tart.
A maga dolga, de nekem figyelmeztetnem kell rá.
- Ezt nézd meg! A legújabb divat. - Honnan szerezted?
A szemétszállító vonattal egész rakományt kaptunk.
- Mintha új volna. - Mindjárt jövök.
Ki van ott?!
Micsoda?
Mit akarsz?
Mit keresel te itt?
Az úrnő kiabál.
Az úrnő... Hallja?
Szörnyű!
Itt maradhatsz, ha félsz.
Nem. Maga...
Mi van velem?
Leszáll közénk. Nem szabad itt lennem.
Fejlődni fognak! Már rengeteget tanultak!
Ez alávaló, perverz... Hát nem látod?!
Hogy merészeled?! A mi gyermekeink!
Engedj ki! Engedj... Engedj ki innen!
Különös pszichológiai jelenség ez.
Mindenki ökológiai katasztrófáról beszél.
És mi történik utána? Semmi.
Nem zárják be a gyárakat, nem állnak le a kísérletekkel.
Ördögi kör.
Szerintem nem bírtuk lefagyasztani a gleccsereket.
A vízszint folyamatosan emelkedik. Ez tény.
Egy újabb özönvízre gondol?
Magát meglepné? Özönvízre, természetesen.
Hatalmas özönvízre. Ötven éven belül.
Akkorra már egyikünk sem fog élni.
Ezért aztán senki nem törődik vele.
Kér tejet a teába?
Igen, kérek.
A tejes tea tisztítja a vért.
Egy magazinban olvastam.
Elnézést...
Sajnálom. Nem értem. Ez nem én vagyok. Valaki más.
Valaki gyötör. Nem én csinálom. Nem tudom, kicsoda...
Vegyük át a tegnapi leckét.
Mit teremtett az ember a Földön a történelem során?
Az ember megteremté a Szeméthegyet.
Nem csak azt, hanem az anyagi javakat is.
A városokat, az árukat. Megértetted? Most ismételd meg!
Az ember megteremté az árukat.
Elnézést... Megnézhetem a térképet?
Tessék, csak tessék...
Jó. Vegyük tovább. És most a legfontosabb.
Milyen hibát követett el? Meg tudod mondani?
Az ember megfeledkezett önmagáról.
Értem, vissza a kályhához.
Rajta, koncentrálj!
Mi jelent ez?
Átkot.
Na jó, beszéljünk metaforákban.
Elfogadom, hogy átok.
De hogyan nyilvánul meg, milyen módon?
Úgy, hogy Isten nem mutatkozik és a Pokol uralkodik.
Hol?
Ahol az ember, ott a Pokol.
Meg vagyon írva: Aki ide született, az elátkozott.
Kiváló. Mi mást jelent még?
Azt, hogy a gyönyörhajhászás elpusztítja az embert.
Elég! Nem a ti "szent szövegeiteket" akarom hallani!
Magad gondolkozz!
Miféle ima az, hogy kaparni a falat?!
Mi ebben a szent hatalom? Milyen szent iratok ezek?
Nem szentek, papírból vannak.
Őrültségek, tudatlanság és egyházi befolyás!
Persze, az ilyen nézetek felbukkanása elkerülhetetlen
egy ökológiai katasztrófát átélő korban.
De a gondolkodó ember ellenáll nekik.
Hallani sem akarok semmilyen istenről!
Nem létezik, sosem létezett!
Üdvözletem. A kolostort keresem.
Elkísérne a papokhoz?
Ember, tekints magadra és keseregj!
A Természetben még sosem volt ily alávaló lény.
Csalárd a neved, tetteid képmutatóak.
Beszennyeződik minden, amihez hozzányúlsz,
az élők, a holtak, a fák és a kövek, a levegő, az állatok és a halak.
Minden megmérgeződik és eltorzul.
Testi vágyaid a pusztulásba visznek.
Hulladék halmokká változtattad a Földet,
és eltemetted gyönyöreid maradékainak halma alá.
Kielégíthetetlenséged súlya alatt fuldokolsz,
mégis folytatod a követelőzést.
Teljesedjék be a prófécia, amit megismertünk,
miként mondva vagyon:
A tenger mélye feltárja a múlt titkait,
és napjaink ösvényét, az idők kezdetéig.
És feltárulnak majd az ősi Város hatalmas titkai.
És a Város melletti Hegy az örök menedék.
És meghallgattatik az, ki megmássza a Hegyet.
A neve lészen: a Megjósoltatott.
És vala más prófécia is, mely talán eljövend.
Elküldetik hozzátok a Közbenjáró,
lelketek üdvözülésének szószólója.
Ő fog közbenjárni értetek az Igazság trónja előtt.
Esedezése a ti imáitok és szenvedésetek lesz.
Ám nem fogja ismerni a szerepét és érteni a küldetését.
Süket és vak lészen, mint az utolsó napokban mindenki más.
Ám érzé majd az angyal szárnyait,
az Úr küldötte bánat angyaláét.
És megvalósul a prófécia, miként az mondatik:
A végső napokban eljő a ti Közbenjárótok,
és születésétől kezdve vele jár a nagy fájdalom.
Nem lészen semmije, csupán a mély fájdalma,
nem ismeri a prófécia ajándékát, nem lel gyógyulást,
nem látja mi jön, nem övé az ékesszólás ajándéka.
Ám meghallgattatik a reménytelenek imái által.
Ő a végső Közbenjáró, ki az emberért felszólal,
több nem lészen. Ámen.
Uram! Engedj minket ki!
Bepiszkítottam a kabátomat.
Hagyja, majd reggel a lány kitisztítja.
Köszönöm.
Megőrült?
Miért ment oda?
Nem fogja fel, mi lesz a vége?
Mi lesz? Különben is, miként érnek véget a dolgok?
Másként.
Nem. Ez valójában csak egyfajta időszakos őrület.
Csak négy hét szabadságom van,
és egy teljes hetet töltök ezen a szemétdombon!
Ne értsék félre, itt jól elvagyok.
A környezetünkre értem.
Nem, ez tényleg hihetetlen!
Teljesen igaza van. Természetesen, hiányolni fogjuk.
De teljes mértékben megértem.
Őszintén szólva, először meglepett.
Egy épeszű, ereje teljében lévő férfi,
semmi dilinyóság, ahogy mondani szokás,
és mégis, ilyen vad fantáziát követ.
Mindent a misztikum jelent,
az életét kockáztatja egy tanulmányi kiránduláson...
Tanulmányi kirándulás! Pontosan! Nevetséges.
Egy szeméttelepen vándorolva töltöm a szabadságomat!
Szinte látom a városi barátaimat, amint röhögnek rajtam!
Micsoda születésnapi ajándék!
- Születésnapja van? - Igen!
Miért vagy még fent?
Mi történt?
Elmegy?
Állj! Nem teheti! Álljon meg! Könyörgöm!
Kérem! Kérem magát!
Nincs senkink magán kívül!
Elmondtam nekik, hogy a Múzeumhoz megy!
Számítanak magára!
Kinek mondtad?
- A papoknak! - Ki kért erre?!
Bűnös vagyok! Büntessen meg!
Csak ne menjen!
Nagyon kérem!
Magán kívül senkim sincs!
Mi köze ennek énhozzám?! Elég!
Megyek! Mennem kell! Érted?
Dolgom van a Városban!
Nem! Álljon meg! Ne...!
És mi van magával meg a szemétszállító vonattal?
Elviszi a szeméttelep végéig. És utána?
Minden hajó elment haza.
Hogy érti ezt? Miért?
Apály van. Nem tudta?
Legalább hét napig.
Leragad a szeméttelep szélén egy hétre.
Ott nincs hol lakni.
Itt meg olcsón ellehet.
Akarja látni a szobát?
- Mi...? - Megtekinteni.
Később.
Istenem. Mi a különbség?
Ahogy tetszik.
Olvasok, olvasok... De nem értek semmit.
Átolvasom az életemet.
Már megint zaklatni akarja az embereket?
Jósoljon nekem.
Csak hunyja le a szemét.
"Tudom, Uram, hogy az embernek nincs hatalmában az ő útja,"
"és egyetlen járókelő sem teheti, hogy irányozza a maga lépését."
Mit jelent ez?
Teljességgel érthetetlen.
Elmagyarázná nekem?
Ki az?!
Rosszul van? Beteg?
Micsoda?
Mire van szüksége?
Mi van szívével?
Nem hallom. Mi baja van?
A bánat! A bánat!
Ha mindez megjósoltatott, akkor ez itt börtön!
Bábuk módjára...
Rohangál, mint egy hisztérika.
Mit sápítozol itt?
- Én azt mondom, közéjük tartozik. - Miről beszélsz?
Szólnunk kell a Felügyeletnek.
Ő is debil. Szökevény.
Nem hallod?!
Meglépnek és normális emberek módján próbálnak élni!
Befognád végre?!
Jelentenünk kell a Felügyeletnek!
Jelentem, jelentem...
Most tünés innen! Senki nem hívott! Végre...
Hall engem?
Megölhetik! Meg fogják ölni!
Ne most, az isten szerelmére!
Én figyelmezettem! Darabokra tépik!
Igya meg!
Gyalázat! Gyalázat!
Bocsássa meg! Bocsássa meg!
Menj már! Hozz segítséget!
Várjon!
A mélységből kiáltok hozzád, Uram.
Uram, hallgasd meg szavamat!
Figyeljen füled könyörgő szavamra, ó, Uram,
és hallgasd meg imádságomat!
Ne büntess engem a romlottságomért,
és bocsásd meg tudatlanságomból fakadó bűneimet.
Szent isten, mennyei Atyám, könyörülj rajtam.
Rejtsd el arcodat vétkeim elől,
és töröld el minden álnokságomat.
Bocsásd meg a büszkeségemet, Uram,
hogy beléptem szent sivatagodba,
és szent igazságod trónjához közelítek
zsoltáraid szavaival a szívemben.
Miként írva vagyon:
Uram, ki tartózkodhat sátradban,
ki lakhat szent hegyeden?
Az Úr a nyomorultak kővára,
erősség a szükség esetén.
Elrejted őket jelenléted rejtekében.
Uram, csöpögtess megértést a szívembe,
és adj feloldozást annak, ki vándorlással tölti napjait,
hogy bűnös lelke megismerhesse a Te igazságodat.
Annak, ki ezen vak világban időzik,
és beborítja a végtelen sötétség.
Ne hagyj el engem, Uram!
Előtted állok, Uram,
és lelkem, mint por, olyan a Te kezedben.
Uram, mennyek királya,
ki csillagok milliárdjait tartod kezedben,
halld meg egy porszem sírását.
A homokszemek megszámlálhatatlanok,
és az idő sivataga végtelen.
Hogy érhetlek el Téged?
Ki merészeli felemelni tekintetét
és rád pillantani dicsőséged fényében?
Ki merné fürkészni végtelen titkaidat?
Uram, Uram, én Istenem,
halld meg szívem jajszavát,
midőn tékozló fiúként leborulok előtted.
Adj nekem bölcsességet, mert az ember útjai szörnyűségesek
az igéid ismeretének nélkül a sötét tudatlanságban.
De mely halandó ismerheti meg a Te titkaidat,
és emelheti fel misztériumod fátylát,
minek napját és óráját előre kijelöléd?
Megmondád, tűzesőt küldök a Földre.
Mit értelme ennek?
Megjövendöléd a világ végét, de okát nem adod.
Van-e akkor választásunk?
Írva vagyon: "Az embernek nincs hatalmában az ő útja,
és aki azon jár, nem ő irányítja a lépéseit."
Szent isten, mennyei Atyánk, könyörülj rajtunk!
Egyedül benned bízok.
Meg vagyon írva: "Mert a szegény nem lesz végképpen elfeledve,
a nyomorultak reménye sem vész el örökre."
Miatyánk, könyörülj rajtam, bűnösön.
Indulok, ó, Uram.
Emlékszem... Muszáj aludnom egy kicsit...
Uram, ne hagyj el engem!
Uram!
Hová menjek?
Segíts rajtam!
Uram, hadd éljek! Uram...
Uram, mennyi idő...
Mennyi időm van még, ó, Uram?
Uram, én vagyok az, az Ember!
Halld meg kiáltásomat, könyörgök néked!
Engedd ki őket innen!
Válaszolj az imáikra, jutalmazd meg hitüket,
mert mások bűnei miatt szenvednek!
Miért kell szenvedniük a kiválasztottaidnak,
miért kell elátkozottnak lenniük?
Hagyd őket meghalni! Engedd ki őket innen!
Engedd ki őket ebből a világból!
Itt minden elátkozott!
Minden meg fog semmisülni!
Ebben a világban minden hazug!
És a Gonosz a hamisságok atyja!
Azt mondtad, az egész világ bemocskolódik hazugsággal
és nem lészen egyetlen igaz ember sem!
Magad mondtad! Engedd ki őket, Uram!
Ki van ott?
VÉGE Fordítás:Oldfan